Системи і технології зв’язку, інформатизації та кібербезпеки
Про збірник ISSN 2786-6610 Проблематика: висвітлення питань телекомунікацій, інформатизації, кібербезпеки у тісному взаємозв'язку з загальноукраїнськими та міжнародними проблемами їх вивчення. Видавець: Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут Свідоцтво про державну реєстрацію друкованого ЗМІ: Серія КВ №'25184-15124Р Наказом МОН України № 185 від 20.02.2023 р. збірник "Системи і технології зв'язку, інформатизації та кібербезпеки" затверджено як фахове наукове видання категорії "Б" за спеціальностями: 125 – "Кібербезпека"; 126 – "Інформаційні системи та технології"; 255 – "Озброєння та військова техніка". Головний редактор: Заслужений працівник освіти України, кандидат технічних наук, професор Г.Д. Радзівілов. Редакційна колегія збірника Мови видання: українська, англійська. Періодичність: 2 рази на рік. Категорії читачів: Науковці, . Інструкції для авторів. Ліцензійні умови: автори зберігають авторське право, а також надають право публікувати оригінальні наукові статті, що містять результати експериментальних і теоретичних досліджень і не знаходяться на розгляді для опублікування в інших віданнях. Всі матеріали поширюється на умовах ліцензії, яка дозволяє іншим розповсюджувати роботу з визнанням авторства цієї роботи і першої публікації в цьому збірнику. Відкритий доступ: Збірник Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут дотримується політики відкритого доступу. Усі статті розміщуються безстроково і безкоштовно відразу після виходу номера. Повнотекстовий доступ в режимі реального часу до наукових статей збірника представлений на офіційному сайті збірника у розділі Архіви. Редакцією збірника було вжито заходів для забезпечення високих етичних та професійних стандартів. Дивись розділ Публікаційна етика.
Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут
АДАПТИВНЕ КЕРУВАННЯ БОЙОВИМ СЕРЕДОВИЩЕМ НА ОСНОВІ ПРОСТОРОВО-ЧАСОВОЇ ЕНТРОПІЇ
У роботі запропоновано концепцію ентропійного аналізу бойового середовища, яка інтерпретується як багаторівнева термодинамічно замкнута система з динамічно змінною структурою. Визначено, що ключовим викликом сучасного поля бою є високий рівень невизначеності, який унеможливлює класичне централізоване управління. У цьому контексті ентропія розглядається як операційна змінна, що дозволяє кількісно описати ступінь організованості, хаотичності, інформаційної фрагментації та структурної стабільності військової обстановки. З метою формалізації цього підходу побудовано просторово-часовий ентропійний функціонал, який містить термодинамічну та інформаційну компоненти. Запропоновано варіант побудови ентропійної карти середовища та механізмів автоматизованої реакції автономних БпЛА, РНС(К), з подальшою реалізацією моделі у симуляційному середовищі Gazebo, де простір бойових дій відображається у вигляді воксельної сітки з динамічним оновленням ентропійних показників. Введено концепцію змінної ентропійної метрики, що дозволяє адаптувати ваги впливу кожного з типів ентропії залежно від конкретного типу бойового середовища та фаз операції. Такий підхід забезпечує системний перехід від реактивного до проактивного управління, що базується на прогнозуванні ентропійної динаміки та своєчасному перерозподілі ресурсів. Представлено результати симуляцій трьох типових сценаріїв: оборони стратегічного об’єкта, наступальної операції та евакуації поранених, які демонструють зменшення системного хаосу на 45–56 % з покращенням ситуаційної обізнаності, зниження ентропійного ризику під час навігації та посилення тактичної стійкості системи. Таким чином, запропонована парадигма формує наукове й прикладне підґрунтя для створення універсальної системи ентропійного керування в багатоплатформних автономних бойових операціях нового покоління. Посилання: 1. Подорожняк А. О., Земляна Г. В. Методи ефективного впливу на БпЛА // Збірник наукових праць. 2020. № 3 (45). С. 102–107. 2. Приходько Ю. І. Трансформація систем: основи теорії та методології. Київ: Інститут системного аналізу, 2018. 312 с. 3. Трєбін М. І., Трєбін О. В. Гібридна війна як нова українська реальність. Харків: Право, 2016. 254 с. 4. Shannon C. E. A Mathematical Theory of Communication // Bell System Technical Journal. 1948. Vol. 27. P. 379–423. DOI: 10.1002/j.1538–7305.1948.tb01338.x. 5. Jaynes E. T. Information Theory and Statistical Mechanics // Physical Review. 1957. Vol. 106, No. 4. P. 620–630. DOI: 10.1103/PhysRev.106.620. 6. Quigley M., Conley K., Gerkey B. et al. ROS: An Open-Source Robot Operating System // ICRA Workshop on Open Source Software. 2009. Vol. 3. P. 1–6. [DOI не знайдено]. 7. Parker G. Entropic Risk in Autonomous Systems: Modeling, Mapping, Mitigation // Journal of Defense Modeling and Simulation. 2021. Vol. 18, No. 3. P. 199–212. DOI: 10.1177/15485129211006492. 8. Zheng F., Liu J., Wang H. Entropy-Based Multi–Agent Coordination in Dynamic Battlefield Environments // Sensors. 2023. Vol. 23, No. 8. P. 4211. DOI: 10.3390/s23084211. 9. Kobayashi T., Tanaka Y., Saito H. Real-Time Entropy Mapping for UAV Swarms Using Distributed Sensor Networks // IEEE Access. 2022. Vol. 10. P. 65123–65134. DOI: 10.1109/ACCESS.2022.3183487. 10. Škoda P., Hruban P., Hromada M. Application of Thermodynamic Principles in Military Decision Support Systems // Military Technical Courier. 2020. Vol. 68, No. 4. P. 881–894. DOI: 10.5937/vojtehg68– 23493. 11. Hodo E., Paspulis D., Triantafyllou A. Modeling Uncertainty in Cyber–Physical Battlefields Using Spatio-Informational Entropy // ACM Transactions on Cyber–Physical Systems. 2022. Vol. 6, No. 2. P. 1–20. DOI: 10.1145/3491234. 12. Li Y., Xu Z., Chen J. Dynamic Entropy Fields in Multi–Robot Systems for Adaptive Path Optimization // Robotics and Autonomous Systems. 2023. Vol. 163. P. 104360. DOI: 10.1016/j.robot.2023.104360. 13. Гончарук В. П. Ентропійні моделі управління складними динамічними об’єктами // Системні дослідження та інформаційні технології. 2019. № 1. С. 21–30. DOI: 10.20535/SRIT.2308- 8893.2019.1.02.
Авторське право (c) 2025 Системи і технології зв’язку, інформатизації та кібербезпеки
МЕТОДИКА ВІДОКРЕМЛЕННЯ ШУМІВ У СПЕКТРОГРАМІ ВІД РЕАЛЬНИХ ДАНИХ ЗА ДОПОМОГОЮ ПОРОГОВОЇ БІНАРИЗАЦІЇ
Спектральний аналіз є важливим інструментом у багатьох наукових і технічних дисциплінах, таких як радіотехніка, акустика, телекомунікації та медична діагностика. Однак основною проблемою, що знижує ефективність цього аналізу, є наявність шумових компонент у спектрограмі, які можуть суттєво спотворювати результати й ускладнювати подальшу обробку сигналів. Присутність шумів, що мають різні характеристики, може негативно впливати на точність визначення корисного сигналу, створюючи додаткові труднощі при його інтерпретації та використанні. Традиційні методи фільтрації не завжди ефективні для усунення шумових компонент, особливо коли вони мають складну структуру або змінюються в реальному часі. Зокрема, звичайні фільтри можуть не враховувати локальні варіації рівня шуму, що призводить до зниження якості очищених даних. Тому пошук нових методів для ефективного виділення корисного сигналу і фільтрації шумів є актуальним завданням. У статті запропоновано новий алгоритм обробки спектрограм, заснований на пороговій бінаризації, який дозволяє ефективно виділяти активні сигнали та усувати фонові шумові компоненти. Для реалізації алгоритму використано поєднання двох бібліотек для обробки зображень – SkiaSharp та OpenCV. Це забезпечує не тільки гнучкість і високу продуктивність під час обробки спектрограм, але й можливість адаптації до різних умов спектрального середовища. Запропонований метод дозволяє значно зменшити вплив випадкових флуктуацій рівня шуму, підвищуючи точність аналізу і достовірність результатів. Використання порогової бінаризації з адаптивним визначенням порогових значень дає змогу зберегти важливі частотні компоненти сигналу та ефективно усувати зайві шумові елементи. Застосування цієї технології може значно покращити спектральний аналіз у реальному часі, забезпечуючи підвищену стійкість до змін умов навколишнього середовища. Таким чином, запропонований алгоритм є перспективним для подальшого застосування у різних сферах, де важливим є точний аналіз частотних характеристик сигналів. Окрім того, метод може бути використаний для покращення якості спектрального моніторингу, акустичного аналізу, а також у задачах розпізнавання сигналів у радіоелектронних системах.Спектральний аналіз є важливим інструментом у багатьох наукових і технічних дисциплінах, таких як радіотехніка, акустика, телекомунікації та медична діагностика. Однак основною проблемою, що знижує ефективність цього аналізу, є наявність шумових компонент у спектрограмі, які можуть суттєво спотворювати результати й ускладнювати подальшу обробку сигналів. Присутність шумів, що мають різні характеристики, може негативно впливати на точність визначення корисного сигналу, створюючи додаткові труднощі при його інтерпретації та використанні. Традиційні методи фільтрації не завжди ефективні для усунення шумових компонент, особливо коли вони мають складну структуру або змінюються в реальному часі. Зокрема, звичайні фільтри можуть не враховувати локальні варіації рівня шуму, що призводить до зниження якості очищених даних. Тому пошук нових методів для ефективного виділення корисного сигналу і фільтрації шумів є актуальним завданням. У статті запропоновано новий алгоритм обробки спектрограм, заснований на пороговій бінаризації, який дозволяє ефективно виділяти активні сигнали та усувати фонові шумові компоненти. Для реалізації алгоритму використано поєднання двох бібліотек для обробки зображень – SkiaSharp та OpenCV. Це забезпечує не тільки гнучкість і високу продуктивність під час обробки спектрограм, але й можливість адаптації до різних умов спектрального середовища. Запропонований метод дозволяє значно зменшити вплив випадкових флуктуацій рівня шуму, підвищуючи точність аналізу і достовірність результатів. Використання порогової бінаризації з адаптивним визначенням порогових значень дає змогу зберегти важливі частотні компоненти сигналу та ефективно усувати зайві шумові елементи. Застосування цієї технології може значно покращити спектральний аналіз у реальному часі, забезпечуючи підвищену стійкість до змін умов навколишнього середовища. Таким чином, запропонований алгоритм є перспективним для подальшого застосування у різних сферах, де важливим є точний аналіз частотних характеристик сигналів. Окрім того, метод може бути використаний для покращення якості спектрального моніторингу, акустичного аналізу, а також у задачах розпізнавання сигналів у радіоелектронних системах.
ДОСЛІДЖЕННЯ ПЕРСПЕКТИВ ЗАСТОСУВАННЯ КВАНТОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ У ЗБРОЙНИХ СИЛАХ УКРАЇНИ
Стрімкий розвиток квантових технологій відкриває нові можливості для військової сфери, зокрема у галузях кібербезпеки, комунікацій, навігації, розвідки та моделювання складних бойових сценаріїв. У статті проведено аналіз сучасного стану досліджень у сфері квантових обчислень, квантової криптографії, квантових датчиків і сенсорики, а також їхнього потенційного застосування для підвищення боєздатності Збройних Сил України. Розглянуто можливості використання квантових алгоритмів для розв’язання складних оптимізаційних завдань, що можуть бути корисними у військовій логістиці, управлінні військовими ресурсами та прогнозуванні загроз. Окрему увагу приділено перспективам впровадження квантових технологій для створення захищених каналів зв’язку, що унеможливлюють несанкціоноване перехоплення інформації, а також для розробки нових систем навігації, які не залежать від супутникових сигналів і здатні працювати в умовах радіоелектронної боротьби. У роботі також розглянуто основні виклики, що стоять перед впровадженням квантових технологій у військову сферу, зокрема технічні, фінансові та організаційні бар’єри. На основі проведеного аналізу визначено ключові напрями подальших досліджень, що сприятимуть ефективному впровадженню квантових технологій у сферу оборони України. Запропоновано підходи до створення інноваційної стратегії розвитку квантових технологій у військовій сфері, яка передбачає як наукові дослідження, так і практичну реалізацію їхніх результатів у військових інформаційних системах, системах зв’язку та засобах розвідкиСтрімкий розвиток квантових технологій відкриває нові можливості для військової сфери, зокрема у галузях кібербезпеки, комунікацій, навігації, розвідки та моделювання складних бойових сценаріїв. У статті проведено аналіз сучасного стану досліджень у сфері квантових обчислень, квантової криптографії, квантових датчиків і сенсорики, а також їхнього потенційного застосування для підвищення боєздатності Збройних Сил України. Розглянуто можливості використання квантових алгоритмів для розв’язання складних оптимізаційних завдань, що можуть бути корисними у військовій логістиці, управлінні військовими ресурсами та прогнозуванні загроз. Окрему увагу приділено перспективам впровадження квантових технологій для створення захищених каналів зв’язку, що унеможливлюють несанкціоноване перехоплення інформації, а також для розробки нових систем навігації, які не залежать від супутникових сигналів і здатні працювати в умовах радіоелектронної боротьби. У роботі також розглянуто основні виклики, що стоять перед впровадженням квантових технологій у військову сферу, зокрема технічні, фінансові та організаційні бар’єри. На основі проведеного аналізу визначено ключові напрями подальших досліджень, що сприятимуть ефективному впровадженню квантових технологій у сферу оборони України. Запропоновано підходи до створення інноваційної стратегії розвитку квантових технологій у військовій сфері, яка передбачає як наукові дослідження, так і практичну реалізацію їхніх результатів у військових інформаційних системах, системах зв’язку та засобах розвідки.
ОСОБЛИВОСТІ РОЗРАХУНКУ ЧАСУ ОБЧИСЛЕНЬ ПІД ЧАС ПРОЄКТУВАННЯ ЦИФРОВИХ ФІЛЬТРІВ НА МІКРОКОНТРОЛЕРАХ
Стаття присвячена створенню методики оцінки частотного діапазону сигналів під час проєктування цифрового фільтра шляхом вимірювання часу калькуляції поточного відліку в системі цифрового фільтра нижніх частот із кінцевою імпульсною характеристикою на мікроконтролері STM32F103C8T6. Розроблено установку для дослідження фільтра, яка включає в себе: генератор синусоїдальних сигналів; вхідне коло для забезпечення подачі додатних значень на вхід АЦП; модуль самого мікроконтролера STM23F103C8Т6, який обробляє вхідний сигнал у реальному часі та реалізує функцію фільтрації. Таймер мікроконтролера налаштований на генерацію переривань для вибірки вхідного сигналу з частотою дискретизації 35,15 кГц. Створено програмний код для забезпечення мінімального часу перетворення у процесі фільтрації. Виконано програмну реалізацію кінцевої імпульсної характеристики фільтра нижніх частот із частотою зрізу 800 Гц. Забезпечено реалізацію даного фільтра порядком від одиниць до сотень. Проаналізовано амплітудно-частотні характеристики фільтрів низького та високого порядків. Розроблено методику визначення періоду виконання мікроконтролером обчислення згортки, яка є основою процесу фільтрації. Розроблено код налаштування таймера для вимірювання часу та виводу результату на дисплей у режимі реального часу. Обрано найпростіший алгоритм обчислення згортки і реалізовано мовою програмування С++. Отримано результати вимірювань часу калькуляції згортки мікроконтролером STM32F10С8Т6 залежно від різних порядків цифрового фільтра. Результати можуть бути використані для визначення необхідного періоду (частоти) дискретизації сигналу. Відповідно, вони дозволяють оцінити максимальний частотний діапазон сигналу, який може бути оброблений у режимі реального часу цифровим фільтром обраного порядку.
МОДЕЛЬ НАДІЙНОСТІ СИСТЕМИ БЕЗПЕРЕРВНОГО ВИКОРИСТАННЯ ЗІ СТРУКТУРНОЮ НАДЛИШКОВІСТЮ З ПАРАЛЕЛЬНОЮ ВИТРАТОЮ СКЛАДОВИХ РЕЗЕРВНОГО ЧАСУ
Для обчислення нормального функціонування складних технічних систем, в тому числі автоматизованих систем управління, зв’язку, інформатизації тощо, в умовах зовнішніх впливів (відмов, перешкод) широко використовуються методи резервування: структурне, інформаційне, функціональне, навантажувальне та часове. Якщо перші чотири види резервування відомі давно, то результати дослідження надійності систем із часовою надмірністю з’явились відносно нещодавно. Резерв часу являє собою системний параметр, визначений структурою побудови і особливостями функціонування (алгоритмом використання) систем. Аналіз відомих робіт [1–7], які були виконані в цій предметній області, показує, що більшість наукових результатів отримано при використанні окремих видів резервування, хоча комплексне використання надмірності дозволяє частково компенсувати недоліки та посилити переваги кожного окремого виду. Проте такий комплексний підхід суттєво ускладнює отримання розрахункових співвідношень для показників надійності, придатних для практичного використання. Метою даної роботи є побудова математичної моделі надійності складної технічної системи безперервного використання, для підвищення надійності функціонування якої передбачено спільне використання структурного, навантажувального і часового резервування, яке містить дві складові резерву часу: поповнювальна (tД) та непоповнювальна (tР). У даній моделі передбачений один із ймовірних алгоритмів взаємодії складових резервного часу: інтервали відновлення системи tВі, в тому числі і ті, які не перевищують допустимий час tД, включаються в сумарний час простою системи та призводять до зменшення непоповнювальної складової резерву tР. Варто зазначити, що облік трьох видів резервування в одній моделі надійності привів до помітного збільшення числа можливих станів досліджуваної системи. Для отримання більш простих розрахункових співвідношень для показників надійності використаний підхід, що базується на фазовому укрупненні станів [8; 9]. В результаті отримано відносно прості розрахункові співвідношення для вірогідності безвідмовного функціонування і середнього напрацювання до відмови системи. Проведена кількісна оцінка точності отриманих наближених формул підтвердила доцільність їх використання в інженерній практиці. Для обчислення нормального функціонування складних технічних систем, в тому числі автоматизованих систем управління, зв’язку, інформатизації тощо, в умовах зовнішніх впливів (відмов, перешкод) широко використовуються методи резервування: структурне, інформаційне, функціональне, навантажувальне та часове. Якщо перші чотири види резервування відомі давно, то результати дослідження надійності систем із часовою надмірністю з’явились відносно нещодавно. Резерв часу являє собою системний параметр, визначений структурою побудови і особливостями функціонування (алгоритмом використання) систем. Аналіз відомих робіт [1–7], які були виконані в цій предметній області, показує, що більшість наукових результатів отримано при використанні окремих видів резервування, хоча комплексне використання надмірності дозволяє частково компенсувати недоліки та посилити переваги кожного окремого виду. Проте такий комплексний підхід суттєво ускладнює отримання розрахункових співвідношень для показників надійності, придатних для практичного використання. Метою даної роботи є побудова математичної моделі надійності складної технічної системи безперервного використання, для підвищення надійності функціонування якої передбачено спільне використання структурного, навантажувального і часового резервування, яке містить дві складові резерву часу: поповнювальна (tД) та непоповнювальна (tР). У даній моделі передбачений один із ймовірних алгоритмів взаємодії складових резервного часу: інтервали відновлення системи tВі, в тому числі і ті, які не перевищують допустимий час tД, включаються в сумарний час простою системи та призводять до зменшення непоповнювальної складової резерву tР. Варто зазначити, що облік трьох видів резервування в одній моделі надійності привів до помітного збільшення числа можливих станів досліджуваної системи. Для отримання більш простих розрахункових співвідношень для показників надійності використаний підхід, що базується на фазовому укрупненні станів [8; 9]. В результаті отримано відносно прості розрахункові співвідношення для вірогідності безвідмовного функціонування і середнього напрацювання до відмови системи. Проведена кількісна оцінка точності отриманих наближених формул підтвердила доцільність їх використання в інженерній практиці.
ЗАСТОСУВАННЯ БЕЗКОНТАКТНОГО ІНДУКЦІЙНОГО МЕТОДУ ПРИ ВИЗНАЧЕННІ ПОКАЗНИКІВ НАДІЙНОСТІ ОБ’ЄКТА КОНТРОЛЮ
У сучасних умовах спостерігається широке застосування технічних систем подвійного призначення іноземного виробництва, зокрема у Збройних Силах. Для таких систем об’єктивно існує обмеження вхідної технічної інформації. Отже, важливим завданням для інженерно-технічного складу при організації системи обслуговування та експлуатації зазначених систем та об’єктів стає пошук нових та удосконалення існуючих підходів для визначення показників надійності радіоелектронного обладнання, яке отримано та знаходиться в експлуатації. Один з інструментів, який надає можливість часткового розв’язання цього завдання, є застосування безконтактного індукційного методу. У статті наведено сутність та опис безконтактного індукційного методу, а також варіант його застосування для визначення одного з параметрів надійності об’єктів радіоелектронного обладнання. У роботі розглядається параметр довговічності радіоелектронного обладнання. Також запропоновано інженерну методику з визначення довговічності об’єкта контролю. Рішення приймається за результатами обробки даних, отриманих безконтактним індукційним датчиком, та методики оцінки ресурсу об’єкта контролю при невідомому напрацюванні від початку експлуатації. Застосування безконтактного індукційного датчика дозволило отримати та оцінити чисельні зміни параметрів найбільш низко надійного радіоелектронного компонента у складі радіоелектронного обладнання. Запропоновані рішення для визначення довговічності радіоелектронного обладнання з обмеженою вхідною інформацією розглядаються вперше. Поставлена задача набуває особливого значення в сучасних умовах під час використання силами оборони засобів радіоелектронного обладнання від країн-партнерів (здебільшого не нового, з певним ресурсом напрацювання та/або зберігання). Все вищесказане визначило актуальність та важливість науково-технічної задачі створення (розробки) інженерних методик визначення надійності зразків радіоелектронного обладнання за окремими показниками. Зазначається, що запропонований підхід може бути розвинений шляхом створення інших інженерних методик визначення надійності радіоелектронного обладнання за іншими окремими показниками, їхнього комплексування для прийняття рішення про надійність об’єкта контролю та визначення умов технічного обслуговування.
АНАЛІЗ СТАТИСТИЧНИХ ТЕСТІВ ПСЕВДОВИПАДКОВИХ ПОСЛІДОВНОСТЕЙ
У сфері інформаційної безпеки та криптографії оцінка характеристик (статистичної безпеки) згенерованих послідовностей є надзвичайно важливим завданням. Це питання відіграє ключову роль також у таких галузях, як комп’ютерна безпека, моделювання систем, мережева інформаційна безпека, статистика. Інформаційна безпека в мережах забезпечується випадковістю створених ключів шифрування, токенів ідентифікації та цифрових підписів у мережевих протоколах. Ненадійні генератори можуть значно знижувати рівень захисту мережі. У статистиці випадкових послідовностей і псевдовипадкових послідовностей для побудови тестових вибірок, перевірки гіпотез та проведення експериментів важливі генератори з низькою якістю можуть спотворити результати аналізу. Комп’ютерна безпека забезпечується при застосуванні генераторів випадкових чисел і генераторів псевдовипадкових чисел шляхом створення паролів, токенів доступу, ідентифікаторів сесій тощо. Якщо генератор ненадійний, це може стати причиною вразливостей, що ставлять під загрозу безпеку інформації. У моделюванні та симуляціях генератори використовуються для створення випадкових подій та наборів даних. Недоліки у їхній роботі можуть викликати похибки у моделюванні та призводити до неточних результатів. У криптографічних системах випадкові послідовності і псевдовипадкові послідовності використовуються для генерації ключів, випадкових чисел та сольових значень. Низька якість генератора може створити вразливості, які дозволяють зловмисникам зламати криптографічні протоколи. Таким чином, якість генераторів прямо впливає на ефективність і безпеку систем, що робить перевірку їхніх статистичних властивостей ключовим завданням. Генератори псевдовипадкових чисел формують числові значення (послідовності), які здаються випадковими, хоча фактично мають певну структуру. Це робить їх затребуваними в різних галузях, зокрема для створення ключів, забезпечення конфіденційності, захисту цілісності даних і безпеки транзакцій. Тому надійність та захищеність таких послідовностей є основними характеристиками. Робота присвячена аналізу інструментів для оцінки статистичних властивостей генераторів випадкових і псевдовипадкових послідовностей.
ФУНКЦІОНАЛЬНА МОДЕЛЬ РЕФАКТОРИНГУ ОБ’ЄКТНО-ОРІЄНТОВАНОГО КОДУ НА ОСНОВІ МЕТОДІВ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЗАВДАННЯ БЕЗПЕКИ ПРОГРАМНОГО КОДУ
Сучасне програмне забезпечення задає високі вимоги до безпеки та якості коду. Одним із важливих завдань безпечного використання сучасних інформаційних систем є запровадження заходів, що унеможливлюють спроби через існуючи вразливості програмного забезпечення впливати на функціональність цих систем. Особливо важлива інтеграція механізмів дотримання безпеки та якості програмного коду у всі фази життєвого циклу проєктування інформаційної системи. Найбільш перспективним напрямом у вирішенні цього завдання виступає застосування процесу рефакторингу програмного коду. Існуючі підходи до рефакторингу мають чисельні обмеження. Методи штучного інтелекту можуть значно допомогти подолати ці обмеження, надаючи автоматизовані, об’єктивні та адаптивні рішення для покращення якості, безпеки та підтримуваності програмного коду. Використання методів штучного інтелекту дозволяє автоматизувати процес статичного та динамічного аналізу програмного коду, виявити проблеми і вирішити їх шляхом пропозиції оптимізованобезпечного та ефективного варіанту. Пропонується до розгляду модель рефакторингу об’єктно-орієнтованого коду на основі методів штучного інтелекту з метою підвищення рівня його якості та безпеки.
КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ ПРЕДМЕТНОЇ ОБЛАСТІ СИСТЕМИ ЗВ’ЯЗКУ
Із початку повномасштабної збройної агресії російської федерації значно зросла актуальність впровадження та використання сучасних інформаційних і комунікаційних технологій у сфері оборони нашої Держави. Завдяки впровадженню сучасних інформаційних (автоматизованих) систем і систем ситуаційної обізнаності, новітнього озброєння іноземного виробництва та масштабного застосування безпілотних систем постійно зростає об’єм інформації, що передається, підвищується рівень вимог до швидкості передачі даних, достовірності передачі інформації та її безпеки. Вищезазначені фактори стимулюють впровадження в комунікаційні системи нових мережевих та інформаційних технологій, що, в свою чергу, призводить до значного ускладнення системи зв’язку ЗС України, планування, побудови, розгортання та управління. Нинішні підходи до побудови систем та мереж зв’язку військового призначення, що ґрунтуються на традиційних технологіях і орієнтовані в основному на суб’єктивному позадачному підході, не можуть задовольнити сучасні вимоги щодо швидкості та якості процесу побудови системи зв’язку в повному обсязі. Таким чином, однією з актуальних проблем, що виникає при плануванні зв’язку, є вирішення протиріччя між складністю процесів планування та побудови системи зв’язку, вимогами системи управління, що висуваються, і можливостями посадових осіб. Одним із найбільш оптимальних шляхів виходу з існуючого стану є розробка єдиної методології побудови системи зв’язку, що враховує досвід застосування існуючих (раніше побудованих) систем зв’язку та їх гетерогенність, охоплює сукупність моделей системи, її елементів і процесів їх функціонування, моделей процесу планування і побудови, документів по зв’язку, методів, моделей і алгоритмів, що реалізують обробку, передачу, зберігання і відображення інформації на всіх етапах роботи посадових осіб. У свою чергу, для розв’язання зазначеної проблеми слід отримати наукові результати, які включають концептуальні основи побудови гетерогенної системи зв’язку, а також теоретичні основи, які визначатимуть єдину конструктивну формальну систему, що описує процес побудови системи зв’язку і вимоги до неї. В рамках вирішення наукової проблеми автором статті запропонована концептуальна модель предметної області системи зв’язку, що призначена для узагальненого опису предметної області і формування часткових моделей об’єктів побудови системи зв’язку, що представляється через множину об’єктів предметної області системи зв’язку, їх властивості, характеристики властивостей, процеси функціонування об’єктів, відносини між об’єктами, стани і ситуації функціонування об’єктів. Наведений матеріал статті стане підґрунтям для подальшого розвитку основ теорії побудови системи зв’язку.
СПРОЩЕНИЙ МЕТОД РОЗРАХУНКУ КОЕФІЦІЄНТА ЧАСТОТНОЇ ВИБІРКОВОСТІ ПРИЙМАЧА
Через збільшення кількості діючих радіоелектронних засобів загостюється проблема забезпечення електромагнітної сумісності. Особливо ця проблема актуальна для систем радіозв’язку у найбільш небезпечних завадових ситуаціях, в яких по основному каналу приймача приймається основне випромінювання передавача завади. У таких випадках для розрахунку рівня завади потрібно враховувати коефіцієнт частотної вибірковості приймача (частотно залежне продавлення – frequency dependent rejection, FDR). Для розрахунку коефіцієнта частотної вибірковості приймача використовують аналітичні або спрощені графічні методи, які передбачають наявність вихідних даних стосовно спектральної маски сигналу передавача завади та форми амплітудно-частотної характеристики приймача [1–4; 7–9], але зазвичай необхідних для розрахунку даних стосовно спектральних властивостей даного випромінювання та амплітудно-частотної характеристики приймача недостатньо. У роботі запропонований спрощений інженерний метод розрахунку коефіцієнта частотної вибірковості приймача, у якому вихідними даними, відносно спектра передавача, є лише ширина необхідної смуги випромінювання та ширина займаної смуги частот, а спектральну маску передавача та амплітудночастотної характеристики приймача представлено у вигляді трапеції. Застосування пропонованого інженерного методу дозволить в умовах нестачі вихідних даних, стосовно спектральних масок випромінювання передавача та амплітудно-частотної характеристики фільтра проміжної частоти приймача розраховувати коефіцієнт частотної вибірковості приймача та визначати забезпечення електромагнітної сумісності з достатньою для практичних застосувань точністю.
ПІДВИЩЕННЯ ЗАХИЩЕНОСТІ РАДІОЛІНІЙ СПЕЦІАЛЬНОГО ЗВ’ЯЗКУ БПЛА
На поточний час захист від придушення радіоліній спеціального зв’язку засобами РЕБ складає серйозну проблему при тактичному використанні БпЛА. Метою статті є викладення основних підходів до створення перспективних радіоліній спеціального зв’язку БпЛА, стійких до впливу засобів РЕБ, результатів розрахунку потенціалу макетного зразка інформаційної радіолінії БпЛА, а також результатів її натурних випробувань. Наразі, до основних недоліків наявних радіоліній спеціального зв’язку БпЛА відносять недостатній рівень захисту від впливу засобів РЕБ, слабку захищеність від перехоплення управління та схильність до взаємних завад. Для послаблення цих недоліків, окрім реалізації заходів щодо криптозахисту інформації, обґрунтовано використання перспективного діапазону міліметрових хвиль електромагнітного спектра. Наведено оцінку потенціалу радіолінії низькочастотного відтинку міліметрового діапазону із обґрунтуванням необхідних запасів (20 дБ). При розрахунках розглядалися антени наземного сегмента діаметром 300 мм та 600 мм, а у якості бортової антени – антена у вигляді відкритого фланця хвилевода з орієнтовною діаграмою спрямованості 159°× 96. Розглянуто функціональні схеми перспективних наземного та бортового сегментів радіолінії БпЛА, а також основні технічні характеристики макетного зразка інформаційної радіолінії (борт – земля) і результати його попередніх натурних випробувань (зокрема, досягнута відстань зв’язку склала 14 км). Зроблено висновок, що запропоноване перенесення робочих частот радіоліній спеціального зв’язку БпЛА у міліметровий діапазон електромагнітного спектра дасть можливість оперативно змінювати їх робочі частоти, що може стати суттєвою тактичною перевагою в умовах масованого застосування засобів РЕБ.
ХАРАКТЕРИСТИКА СПРОМОЖНОСТІ ІСНУЮЧИХ РІШЕНЬ УПРАВЛІННЯ РАДІОЗВ’ЯЗНІСТЮ БЕЗДРОТОВИХ СЕНСОРНИХ МЕРЕЖ ТАКТИЧНОЇ ЛАНКИ УПРАВЛІННЯ
У статті представлено комплексний огляд сучасних підходів і рішень щодо управління радіозв’язністю у бездротових сенсорних мережах тактичної ланки управління, що функціонують в умовах бойових дій. Проведено систематизацію результатів наукових досліджень українських і зарубіжних учених, проаналізовано стан і перспективи розвитку методів забезпечення надійного зв’язку в умовах високої мобільності, впливу завад, змінної топології та обмежених ресурсів. Обґрунтовано актуальність розгляду цієї тематики у контексті положень Стратегічного оборонного бюлетеня України та стандартів НАТО, які вимагають впровадження сучасних технологічних рішень у системи військового управління. Наведено класифікацію сенсорних мереж, архітектуру бездротових сенсорних мереж тактичної ланки управління, а також детально описано основні вимоги до мереж у тактичному середовищі. Розглянуто сучасні технології управління зв’язком, серед яких особливо виділено когнітивне радіо, MANET, гетерогенні мережі, мобільні агентні системи, самоорганізовані мережі та рішення з використанням штучного інтелекту. У статті також проаналізовано низку прикладних систем (наприклад, ITN, Bittium Tactical Wireless IP, Thales + Persistent MANET), що використовуються у Збройних Силах провідних країн світу. Розкрито переваги та обмеження кожного з підходів і рішень, з урахуванням їх стійкості до радіоелектронної боротьби, складності впровадження, вартості, енерговитрат та ефективності функціонування в умовах бойових дій. Узагальнення результатів дозволило визначити найбільш ефективні напрями розвитку систем управління радіозв’язністю бездротових сенсорних мереж тактичної ланки управління. Зокрема, зроблено висновок про перспективність використання інтегрованих гібридних рішень, що поєднують інтелектуальні алгоритми, адаптивну маршрутизацію та гнучкі радіотехнології. Запропоновано напрями подальших досліджень, пов’язані з розробкою математичної моделі, яка враховує стохастичний характер середовища функціонування, а також вдосконаленням алгоритмів адаптивного управління з використанням методів машинного навчання.
КОНЦЕПТУАЛЬНІ АСПЕКТИ ЩОДО РОЗРОБКИ ПЕРСПЕКТИВНОЇ МОДЕЛІ СИСТЕМИ СУПУТНИКОВОГО ЗВ’ЯЗКУ СПЕЦІАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ В УМОВАХ ВПЛИВУ ЗАСОБІВ РАДІОЕЛЕКТРОННОЇ БОРОТЬБИ
На підставі проведеного аналізу ефективності функціонування основних підсистем супутникового зв’язку Збройних Сил України під час відсічі збройної агресії російської федерації, впливу засобів радіоелектронної боротьби противника на дані системи визначаються напрямки розвитку військової системи супутникового зв’язку на ближню та подальшу перспективи. У статті розглядаються концептуальні аспекти щодо розробки нової моделі перспективної системи супутникового зв’язку ЗС України, яка базується на оренді потоків (каналів) або частотно-орбітального ресурсу в операторів супутникового зв’язку. Дані системи супутникового зв’язку спеціального призначення повинні забезпечувати високий і стабільний рівень сигналу над Україною, необхідну якість, швидкість передачі, розвід- та завадозахищений супутниковий зв’язок із використанням новітніх інформаційно-комунікаційних технологій. Для протидії засобам радіоелектронної боротьби противника використовуються супутники на низьких навколоземних орбітах, бортова обробка сигналів та вузькі промені бортових діаграм направленості. Поряд з даними способами захисту від радіоелектронного придушення науково обґрунтовуються та пропонуються до застосування адаптивні антенні решітки. Принцип роботи даних антен характеризується її діаграмою направленості. Придушення завади досягається завдяки управлінню положеннями нулів діаграми направленості і зменшенню рівня бічних пелюсток у напрямку джерела завади. Адаптивні антени здатні також визначати напрямок впливу завад і зменшувати їх вплив в умовах відсутності апріорної інформації про сигнально-завадову обстановку. Запропонована модель перспективної системи супутникового зв’язку ЗС України збільшить швидкість передачі, стійкість до засобів радіоелектронної боротьби противника та зменшить затримку сигналу на різних рівнях управління ЗС України. Майбутній розвиток моделі перспективної системи буде полягати в застосуванні адаптивного формування променю антенної решітки на базі SDR технології, що дозволить формувати більш вузьку діаграму направленості та надасть можливість доступу більшій кількості користувачів.
МЕТОД РОЗРАХУНКУ КІБЕРСТІЙКОСТІ 2-1 РІВНІВ МОДЕЛІ PURDUE ПРОТИ СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ТЕХНОЛОГІЧНОГО ТРОЯНСЬКОГО ПРОГРАМНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ
Забезпечення кіберстійкості об’єкта критичної інформаційної інфраструктури, зокрема його технологічної системи, є одним з основних завдань, яке стоїть перед керівництвом сучасних державних і приватних підприємств як в Україні, так і світі загалом. Кібератаки на технологічні системи об’єктів критичної інфраструктури зазвичай здійснюються хакерськими групами (суб’єктами кіберзагрози), які спонсоруються зацікавленими державами. Метою такої кібератаки може бути як кібершпигунство, так і здійснення деструктивного кібервпливу на фізичні виробничі системи підприємства, що може загрожувати значними фінансовими збитками, зупинкою технологічного процесу й навіть техногенними катастрофами. Головним інструментом, із використанням якого суб’єктами кіберзагрози здійснюються такі кібератаки, є спеціалізоване технологічне троянське програмне забезпечення. Інформаційні системи об’єкта критичної інфраструктури поділяються на комунікаційну та технологічну системи (які ще прийнято називати корпоративною та промисловою відповідно), кожна з яких є об’єктом критичної інформаційної інфраструктури. Найбільш небезпечною є кібератака на 2-1 рівні (згідно з моделлю Purdue) технологічної системи об’єкта критичної інфраструктури. Це зумовлено тим фактом, що на 2-1 рівнях моделі розгорнуті та функціонують найбільш важливі інформаційні підсистеми технологічної системи об’єкта критичної інфраструктури – Basic Process Control Systems і Safety Instrumented Systems. Кіберстійкість Safety Instrumented Systems є ключовим елементом кіберстійкості технологічної системи об’єкта критичної інфраструктури.
СПОСІБ ТА ІНТЕГРОВАНИЙ КОМПЛЕКС ВИЗНАЧЕННЯ МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ НАЗЕМНИХ ДЖЕРЕЛ РАДІОВИПРОМІНЮВАННЯ НА БАЗІ БПЛА СПЕЦІАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ
Інноваційне рішення належить до галузі електронних комунікацій та радіотехніки, зокрема до способів позиціонування джерела радіовипромінювання (ДРВ), а саме до способів визначення місцезнаходження джерел випромінювання у ворожому середовищі, і може бути використане в навігаційних, пеленгаційних, локаційних засобах під час вирішення задачі прихованого визначення координат джерел радіовипромінювань, зокрема визначення координат ДРВ з борту літального апарата (ЛА). Підвищення ефективності застосування інтеграційного комплексу визначення місцезнаходження наземних ДРВ спеціального призначення порівняно з відомими рішеннями відбувається завдяки додатковому введенню до складу портативного багатофункціонального засобу визначення місцезнаходження ДРВ наземного сегмента інтелектуального датчика (сенсора) електромагнітної обстановки, системи управління інфраструктурою моніторингу територій угрупованнями ЛА. При цьому інфраструктура моніторингу територій угрупованнями ЛА виконана у вигляді з’єднаних між собою груп безпілотних літальних апаратів (БпЛА), які складають другий рівень літаючого сегмента та є мобільними точками доступу, та з’єднаних між собою груп головних БпЛА, що складають перший рівень літаючого сегмента, що здійснюють ретрансляцію прийнятих/переданих даних до базової станції мобільного зв’язку, яка функціонує у штатному режимі. Інноваційне рішення забезпечує підвищення ефективності функціонування інфраструктури інтегрованого комплексу визначення місцезнаходження наземних ДРВ спеціального призначення в умовах використання противником наземних джерел випромінювання зі спрямованими антенами та які працюють на низьких потужностях, шляхом спільного використання даних масивів первинних вимірювань портативного багатофункціонального засобу визначення місцезнаходження ДРВ наземного сегмента та вимірювань груп БпЛА другого рівня літаючого сегмента, які є мобільними точками доступу, що дозволяють підвищити точність позиціонування.
АНАЛІЗ ТЕНДЕНЦІЙ РОЗВИТКУ ТА МОДЕЛЬ ОЦІНКИ ХАРАКТЕРИСТИК ЕФЕКТИВНОСТІ БЕЗПРОВОДОВИХ МЕРЕЖ СИСТЕМ КОГНІТИВНОГО РАДІО СПЕЦІАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ
У статті представлено комплексний аналіз сучасних тенденцій розвитку та модель оцінки характеристик ефективності безпроводових мереж систем когнітивного радіо спеціального призначення. Дослідження фокусується на ключових напрямах розвитку технологій, їхніх перевагах і недоліках, а також на перспективах застосування в критично важливих галузях. Особливу увагу приділено аналізу сучасних наукових досліджень та розробок у галузі когнітивного радіо, зокрема для військових систем, де надійність та безпека зв’язку є критично важливими. Стаття розглядає основні принципи когнітивного радіо, такі як динамічний доступ до спектра, адаптивність до змін середовища та інтелектуальне управління ресурсами. Проаналізовано технології, що використовуються в системах когнітивного радіо спеціального призначення, включаючи програмно-визначені радіосистеми (SDR), когнітивні радіомережі (CRN) та технології безпеки зв’язку. Основні тенденції розвитку, виявлені у процесі дослідження, включають використання штучного інтелекту та машинного навчання для оптимізації роботи мереж, розвиток гетерогенних мереж для забезпечення більшої гнучкості та надійності, а також посилення заходів безпеки для захисту від кібератак і радіоелектронної боротьби. Специфікою мережевоцентричної системи зв’язку військового призначення є швидкий та гарантований доступ користувачів до її послуг. У представленій роботі розроблено модель вибору оптимальних параметрів когнітивної мережі зв’язку, яка самоорганізується, що забезпечують необхідну доступність його абонентів. Модель дозволяє вибрати оптимальні параметри майданного покриття та канального ресурсу для забезпечення необхідної доступності когнітивної мережі зв’язку. Стаття також розглядає перспективи практичного застосування когнітивного радіо в спеціальних системах, підкреслюючи його потенціал для забезпечення надійного та ефективного зв’язку в складних і мінливих умовах. Результати дослідження підкреслюють важливість подальших досліджень у цій галузі для розробки більш ефективних і безпечних систем когнітивного радіо.
АНАЛІЗ ДИНАМІКИ КІБЕРАТАК НА ОБ’ЄКТИ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ В УМОВАХ ГЕОПОЛІТИЧНОЇ НАПРУЖЕНОСТІ
У статті здійснено комплексний квантитативний аналіз динаміки кібератак на об’єкти критичної інфраструктури в контексті глобальної геополітичної напруженості за період 2023–2024 роки. На основі статистичної обробки даних провідних організацій з кібербезпеки (CISA, ENISA, Mandiant, Kaspersky, Dragos) та національних регуляторів встановлено статистично значущі закономірності зростання частоти, інтенсивності та складності кібернетичних інцидентів. Застосування багатофакторного аналізу та регресійного моделювання дозволило верифікувати кореляційний зв’язок (r = 0.78, p < 0.001) між геополітичними конфліктами та показниками кібератак. Диференційований секторальний аналіз виявив пріоритетність кібератак на енергетичну (28,9 % інцидентів), телекомунікаційну (22,3 %) та банківську (18,5 %) інфраструктури. За допомогою методів ARIMA встановлено, що Україна показує непропорційне зростання кількості кібератак (70 %) порівняно із середньосвітовими показниками (43 %), що статистично підтверджує гіпотезу про використання кіберпростору як домену ведення гібридної війни. Проведено атрибуційний аналіз із застосуванням байєсівського підходу, який дозволив з високою достовірністю (92 %, p < 0.001) встановити державну приналежність значної кількості кібератак. Отримані результати мають практичне значення для розробки стратегій кіберзахисту критичної інфраструктури в умовах тривалих геополітичних конфліктів.
МЕТОД САМОНАВЧАННЯ СИСТЕМИ КІБЕРЗАХИСТУ НА ОСНОВІ ІНВАРІАНТІВ ПОВЕДІНКИ ПОЛІМОРФНОГО ТА МЕТАМОРФНОГО ШКІДЛИВОГО ПРОГРАМНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ
Нові зразки шкідливого програмного забезпечення, зокрема поліморфні та метаморфні, характеризуються підвищеною складністю та здатністю змінювати поведінкові ознаки з метою уникнення виявлення існуючими системами кіберзахисту, що становить серйозну загрозу для кібербезпеки інформаційно-комунікаційних систем. Основною проблемою існуючих систем кіберзахисту в даному контексті є використання баз опису зразків шкідливого коду, які з часом втрачають актуальність і стають неспроможними забезпечити виявлення нових реалізацій кіберзагроз. У статті запропоновано метод самонавчання системи кіберзахисту на основі інваріантів поведінки поліморфного та метаморфного шкідливого програмного забезпечення. Даний метод передбачає використання двоешелонної системи виявлення: на першому ешелоні здійснюється аналіз активності інформаційно-комунікаційної системи на предмет виявлення шкідливого програмного забезпечення за поведінковими ознаками, значення яких описані нечіткими лінгвістичними термами для кожного відомого його типу; другий ешелон використовує заздалегідь сформовану базу інваріантів поведінки, описаних нечіткими продукційними правилами для підвищення ефективності виявлення поліморфного та метаморфного шкідливого програмного забезпечення. Ключовою особливістю запропонованого методу є автоматична генерація нових нечітких правил для опису поведінкових ознак невідомих зразків шкідливого програмного забезпечення, що досягається шляхом об’єднання інваріантної та поліморфної компонент у випадку детекції інваріантної компоненти. Додатково передбачено перевизначення інваріантних компонент шляхом повторного відбору таких ознак, які закономірно в сукупності повторюються для більшості екземплярів кожного типу шкідливого програмного забезпечення. Даний процес забезпечує самонавчання системи кіберзахисту, що дає змогу ефективніше протидіяти поліморфному та метаморфному шкідливому програмному забезпеченню.
АНАЛІЗ МОДЕЛЕЙ МАШИННОГО НАВЧАННЯ ДЛЯ ВИЯВЛЕННЯ ШКІДЛИВОГО ПРОГРАМНОГО КОДУ В ФАЙЛАХ PDF: ВИБІР ОПТИМАЛЬНОЇ МОДЕЛІ
В останні роки спостерігається різке зростання складних кібератак із використанням зловмисно закодованих документів, оскільки збільшуються об’єми інформації, яка передається. Файли, які виконуються, прикріплені до електронних листів або вебсторінок, можуть бути небезпечними, про що відомо більшості користувачів Інтернету. Тим не менш, документи є корисним інструментом для розповсюдження шкідливого програмного забезпечення, оскільки люди не знають про них. Поширення зловмисно закодованих документів зі збільшенням кількості передачі інформації призвело до зростання кількості складних атак. Файли формату портативних документів (Portable Document Format, далі – PDF) стали основним вектором атаки шкідливого програмного коду завдяки їх адаптивності та широкому використанню. Виявлення шкідливого програмного коду у файлах PDF є складним завданням через його здатність включати різні шкідливі елементи, такі як вбудовані сценарії, експлойти та шкідливі URL-адреси. У цій статті проведено аналіз у підходах машинного навчання та представлено порівняльний аналіз методів машинного навчання (далі – ML), включаючи Naive Bayes (далі – NB), K-Near Neighbor (далі – KNN), Average One Dependency Estimator (далі – A1DE), Random Forest (далі – RF) та Support Vector Machine (далі – SVM) для виявлення шкідливих PDF-файлів. Це дослідження базується на різних типах критеріїв тестування, з відсотковим поділом та K-кратною перехресною перевіркою, для отримання більш об’єктивних результатів. Результати дослідження підкреслюють ефективність моделей машинного навчання у точному виявленні шкідливого програмного коду в PDF-файлах, визначать найбільш ефективні методи та надають уявлення про розробку надійних систем для захисту від зловмисних дій. Подальші напрямки досліджень в області виявлення шкідливих PDF-файлів повинні бути зосереджені на дослідженні методів глибокого навчання, що може підвищити продуктивність і точність моделей.
АНАЛІЗ ФУНКЦІОНАЛЬНИХ ХАРАКТЕРИСТИК СУЧАСНИХ РАДІОЗАСОБІВ КЛАСУ MANET
У статті представлено результати комплексного дослідження функціональних можливостей, технічних характеристик та оперативних обмежень тактичних радіостанцій Silvus StreamCaster SC4400 у контексті їх застосування в умовах динамічного електромагнітного середовища. Проаналізовано вплив архітектурних особливостей системи (конфігурація MIMO 4×4) на її функціональні параметри, включаючи пропускну здатність, енергоефективність та стійкість до радіоелектронної протидії. Здійснено компаративний аналіз Silvus SC4400 з аналогічними системами (Persistent MPU5 та TrellisWare TSM) на основі репрезентативної методологічної бази, що інтегрує результати емпіричних випробувань та математичного моделювання. Застосовано багатокритеріальний підхід до оцінювання ефективності тактичних систем зв’язку, ідентифіковано ключові переваги SC4400, зокрема: розширений частотний діапазон (300 МГц – 6 ГГц), високу пропускну здатність (до 100+ Мбіт/с) та низьку канальну затримку (7 мс на один хоп), що забезпечує оптимальні характеристики для передачі мультимедійного контенту в реальному часі. Водночас виявлено функціональні обмеження системи, включаючи відсутність інтегрованої обчислювальної платформи, недостатню стійкість до інтенсивної радіоелектронної протидії та суттєві обмеження антенних систем у контексті енергетичного потенціалу та адаптивності діаграми направленості. Науково обґрунтовано оптимальні сценарії застосування досліджуваних систем залежно від їх техніко-експлуатаційних характеристик та специфіки оперативного середовища. Запропоновано перспективні напрями вдосконалення Silvus SC4400 з урахуванням виявлених обмежень та сучасних тенденцій розвитку тактичних комунікаційних технологій.
ЗМЕНШЕННЯ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ ОЦІНКИ ЧАСУ КОМПРОМЕТАЦІЇ SERVER-SIDE WEB APPLICATION ОБ’ЄКТА КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
На сучасному етапі розвитку методів і способів організації кіберзахисту об’єктів критичної інфраструктури одним із дієвих підходів залишається систематичний пошук вразливостей таких об’єктів у формі тестування на проникнення (penetration testing). Основною формою тестування на проникнення слід вважати практичне доведення можливості несанкціонованого та віддаленого нав’язування виконання демонстраційної шкідливої програми з авторизованими повноваженнями у складі одного з компонентів системи об’єкта критичної інфраструктури. Показником ефективності організації процесу тестування на проникнення запропоновано використовувати часові витрати досягнення тактичної цілі Compromise System. Оцінка часових витрат досягнення тактичної цілі Compromise System в реальних умовах виконання практичних завдань тестування на проникнення знаходиться під впливом багатьох факторів невизначеності. Для зменшення впливу невизначеності пропонується два підходи. Перший підхід – шляхом впровадження методів теорії інформаційної підтримки прийняття рішень, на етапах досягнення тактичних цілей Reconnaissance та Resource Development. Другий – застосування критеріїв прийняття рішень в умовах невизначеності для обробки результатів експериментальних випробувань демонстраційних шкідливих програм, при проходженні казуального ланцюжка Initial Access – Execution. Обґрунтування сформульованих положень здійснено шляхом дослідження структурно-казуальних відношень предметної області на основі аналізу The Cyber Kill Chain, The Unified Kill Chain, Ethical Hacking Methodology та таксономій експертних знань Adversarial Tactics, Techniques & Common Knowledge. Викладено змістовний опис методики оцінки зменшення невизначеності, оцінки часу компрометації компонентів Server-side Web Application при проходженні казуального ланцюжка Initial Access – Execution (у контексті етапу досягнення тактичної цілі Gaining Access тестування на проникнення) за способом Exploit Public-Facing Application на основі застосування критеріїв прийняття рішень в умовах невизначеності.
ДІАГНОСТИЧНА МОДЕЛЬ РОЗПІЗНАВАННЯ ТЕХНІЧНОГО СТАНУ МІКРОПРОЦЕСОРНИХ СИСТЕМ З ЕЛЕМЕНТАМИ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
У статті запропонована діагностична модель розпізнавання технічного стану мікропроцесорних систем, в основу якої покладено ідеї штучного інтелекту. Проведено аналіз існуючих моделей та методів розпізнавання технічного стану, наведено недоліки та переваги. Доведено, що найбільш ефективними є дискретні моделі, які реалізовані у вигляді нейронних ансамблів та являють собою нелінійні перетворювачі аналогової інформації, що задається набором певних статистичних і динамічних характеристик. При цьому формування ансамблів у нейронній мережі відповідає запам’ятовуванню образів, ознак, об’єктів тощо. Обґрунтовано, що опис технічного стану мікропроцесорних систем шляхом застосування дискретно-подійної моделі, в якій причинно-наслідкові зв’язки являють собою дискретні випадкові марківські ланцюги, в сукупності зі штучною нейронною мережею відкривають нові можливості щодо інтелектуалізації процедури розпізнавання технічного стану мікропроцесорних систем. Взагалі дана стаття належить до серії наукових робіт, які пов’язані з вирішенням основних задач технічної діагностики, а саме: оцінкою технічного стану мікропроцесорних систем, а також виявленням та локалізацією несправностей за умови, що мікропроцесорні системи реалізовані на програмованих логічних інтегральних схемах та функціонують в умовах деструктивних несприятливих впливів.